Fascinující Belize: Od potápění a pozorování ryb po cákání barvou po ostatních v ulicích
![Pavel Chlum](https://cdn.fotrnatripu.tv/img/authors/8900ea58b5a3620a469f4518fcc3d75b.pavel-chlum.20240409115631.jpg)
Místa popsaná v článku
Belize City
Přední polovina lodi byla zakrytá a pasažéři se mohli dívat ven jen malými okénky velikosti toaletního prkýnka. Zadní část lodi byla otevřená a výhled na širé moře dokreslovaly jen tři silně burácející motory. Během hodinové plavby na Caye Caulker jsme neustále sledovali klesající slunce nad obzorem a doufali, že dorazíme ještě za světla.
Caye Caulker
Po našem příjezdu bylo slunce už jen těsně nad hladinou moře. Neměli jsme tedy moc času najít ubytování a zajistit si místo na lodi na ranní plavbu k místní dominantě The Great Blue Hole. Všechno šlo ale jak po másle a překvapivě lehce jsme našli společnost Big Fish, kde bylo ještě stále otevřeno, a navíc měli pro nás i na následující den místo na lodi. Vše jsme tedy domluvili a vydali se hledat ubytování. Po pár minutách smlouvání jsme i to ubytování našli bez větších problémů a mohli jsme se vydat na zaslouženou večeři. No a co jiného si dát v Karibském moři než ryby.
Přímo na hlavní ulici Calle del Sol je hned několik restaurací, které na otevřeném ohni grilují hned několik druhů ryb. Krásně to všude voní a příjemná karibská hudba znějící z reprobeden vám dotvoří zbytek pohodové atmosféry.
Ráno vstáváme velmi časně a v pět hodin (ještě za tmy) stojíme dle domluvy před Big Fishem. Asi čtyřicetiletý pán, říkající si Caveman, řídil nejen celou výpravu, ale i loď. Život i svou práci si evidentně užíval a dobrou náladu předával celé lodi. Z ještě spícího přístavu vyplouváme právě za úsvitu. Na lodi nás pluje celkem dvacet. Silné motory nemají problém s udržením rychlosti, a i proti vlnám na otevřeném moři nijak nezpomalujeme. Část cesty je lemovaná mangrovovými bezejmennými ostrůvky a část cesty plujeme s výhledem jen na širé moře.
The Great Blue Hole
Naše loď zakotvila u jižního okraje černého oka. Caveman zkontroloval kotviště a zavelel ke vstupu do vody. Nejprve jsme se vydali podél korálového útesu západně od lodi. Mimo krásně barevných korálů jsme měli možnost vidět hejna ryb různých barev a velikostí. Narazili jsme zde i na mořskou želvu, rejnoky, barakudy, či obrovské kraby žijící na těchto útesech. Zkušení potápěči se zatím nořili do temné hloubky tohoto závrtu a zůstávali po nich jen vzduchové bublinky. Asi po hodině jsme se všichni sešli opět na lodi a pokračovali dál na úžasný palmový ostrov Half Moon Caye.
Half Moon Caye
Další ponor jsme uskutečnili přímo na severu tohoto ostrova, kde jsem tentokrát po svých došli až ke korálovému útesu a užívali si pohledy zase na trochu jiné ryby a viděli hlavně langusty a opět spoustu rejnoků. Silné vlny nás ale nenechaly dojít až na samotný okraj útesu, a tak jsme se vrátili na ostrov, sundali veškeré vybavení a vydali se naboso po vyšlapané cestičce do středu ostrova. Cestu jsme měli lemovanou spoustou kokosových palem, ale také třeba endemickým stromem Yucatánu – Ziricotem, jehož dřevo s výraznou kresbou je obrovsky ceněné. Vyrábí se z něj ty nejdražší pažby pušek či části nábytku.
Klikatou cestou jsme dorazili k vyhlídkové plošině ležící v centru ptačí kolonie. Vystoupali jsme po žebříku až nahoru, kde jsme se ocitli v úrovni korun stromů posetých hlasitě krákajících tisíců terejů červenonohých a fregatek velkých.
Long Caye
Návrat na Caye Caulker
Ambergris Caye / La Isla Bonita
Po našem večerním příjezdu jsme opravdu neměli nouzi najít hotel, avšak všechny byly obsazené. Chodili jsme městem křížem krážem, ale stále nic. Po celou dobu jsme slyšeli odněkud hrát hlasitou hudbu a míjeli jsme lidi pocákané od malířské barvy, ale stále jsme nechápali, o co se tu jedná. Asi po hodině hledání se k nám štěstí naklonilo a sehnali jsme hotel v rámci svých možností pojmenovaný po svém postarším majiteli – Thomas. Hned jak to šlo jsme odložili batohy a vydali se do ulic města zjistit, čím dnes San Pedro žije.
Karneval barev
Na provizorním pódiu se chopil mikrofonu moderátor, vyhodnocoval nejlepší tanečníky a jejich oblečky. Dav se trochu uklidnil a sledoval pódium. Této krátké pauzy jsme rychle využili a šli si koupit k místním stánkům pár tortill k večeři. Sotva jsme je však stačili dojíst, spustila se na plno zábava. Hudba z velkých reproduktorů umístěných u pódia hrála karibské rytmy, převážně salsy a reggae.
Dav se opět roztancoval a barvy všech odstínů létaly všude kolem. Postupně jsme schytali tolik cákanců nejen na oblečení, ale i do vlasů a na obličej, že jsme rázem zapadli mezi místní převážně černošské obyvatelstvo. Všichni jsme měli přes obličej žlutozelené čmouhy s červeným dekorem. Zábavou obzvláště malých dětí je rozbíjení vyfouklých slepičích skořápek naplněných převážně žlutou barvou o hlavy kolemjdoucích. Nezdá se to, ale docela to i bolí. Jde však vždy o zábavu, a tak by si to nikdo neměl brát osobně.
Hlasitá hudba byla slyšet až pozdě do noci. Před spánkem jsme se sice snažili barvu ze sebe smýt, ale nedařilo se, a tak jsme i následující den přejížděli z La Isla Bonity zpět do Belize City počmáraní a teprve během dne se naše kůže začala zase přes nánosy barvy postupně objevovat.
Pavel Chlum, tripel.cz
Zdroj: autorský text